La historiografía y las ciencias sociales han prestado mucha atención al Estado-nación como sujeto esencial de los discursos dominantes en el siglo XIX. En el caso español, ese discurso encontró refuerzo en el liberalismo y en el enorme peso que mantuvo el catolicismo en los ámbitos político, social y cultural. Sin embargo, hubo otros discursos que relativizaron la importancia de la nación como una instancia histórica que sería superada en el inevitable curso de la historia de la Humanidad. Este concepto, Humanidad, se asociaba al sentido cristiano de unidad, fraternidad y universalidad, pero fue adquiriendo nuevos significados y usos en los relatos de la Filosofía de la Historia y la Historia universal, de creciente influencia. El objetivo de este trabajo es poner de manifiesto la importancia de este nuevo discurso alternativo de carácter supranacional y su paulatina secularización durante la segunda mitad del siglo XIX en España. Para ello se analizan algunos de los principales textos y autores que construyeron un relato histórico que permitía sustentar un proyecto democrático de sociedad sobre el fundamento de una gradual federación universal -y pacífica- de naciones en el seno de la Humanidad.
Historiography as well as the Social Sciences have paid close attention to the Nation-state as an essential subject of the dominant discourses in the 19th century. In the Spanish case, that discourse was reinforced by liberalism and by the great influence that Catholicism maintained in the political, social and cultural spheres. However, there other discourses relativized the importance of the nation as a historical instance that would be overcome in the inevitable course of the history of Humanity. Although this concept, Humanity, was initially associated with the Christian sense of unity, fraternity and universality, it was acquiring new meanings and uses in the accounts of the Philosophy of History and Universal History, of increasing influence. The aim of this article is to highlight the importance of this new and alternative supranational discourse and its gradual secularization during the second half of the 19th century in Spain. In order to do so, the main works and authors that built a historical account underpinning a democratic project of society based on a gradual universal and peaceful federation of nations within Humanity are analysed.
La historiografia i les ciències socials han parat molta atenció a l'Estat-nació com a subjecte essencial dels discursos dominants el segle XIX. En el cas espanyol, aquest discurs va trobar reforç en el liberalisme i en l'enorme pes que va mantenir el catolicisme en els àmbits polític, social i cultural. Tanmateix, va haver-hi altres discursos que van relativitzar la importància de la nació com una instància històrica que seria superada en l'inevitable curs de la Història de la Humanitat. Aquest concepte, Humanitat, s'associava al sentit cristià d'unitat, fraternitat i universalitat, però va anar adquirint nous significats i usos en els relats de la Filosofia de la Història i la Història universal, de creixent influència. L'objectiu d'aquest treball és posar de manifest la importància d'aquest nou discurs alternatiu de caràcter supranacional i la seva gradual secularització durant la segona meitat del segle XIX a Espanya. Per a això s'analitzen alguns dels principals textos i autors que van construir un relat històric que permetia sustentar un projecte democràtic de societat sobre el fonament d'una gradual federació universal -i pacífica- de nacions en el si de la Humanitat.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados