Vigo, España
Aquest article té com a objectiu contribuir a aclarir la qüestió infrainvestigada del que en la interpretació simultània s’anomena habitualment "estil". Després de presentar aquest concepte en la traducció escrita i de repassar l’escassa literatura específica que hi ha en l’àmbit de la interpretació, l’autor argumenta que s’ha de parlar més aviat de tàctiques i d’una estratègia general en comptes d’un estil pròpiament dit. A continuació, es presenten els resultats d’un estudi pilot preliminar dissenyat per comprovar la viabilitat d’una metodologia simplificada per provar d’avaluar les diferències entre intèrprets i l’impacte que les maneres de treballar poden tenir sobre diversos paràmetres de qualitat bàsics, des de la producció (pauses, autocorreccions, falsos començaments, articulació), omissions i la correcta i fidel transmissió de les idees principals de l’original, fins a la gramaticalitat, els contrasentits i les traduccions errònies. Els resultats provisionals confirmen elsd’estudis anteriors i tendeixen a indicar l’existència d’una manera de treballar explicitadora i una altra de concisa, i que els intèrprets del tipus concís troben més dificultats quan intenten treballar de manera més explicitadora. Finalment, s’aborden els avantatges i inconvenients de les dues maneres de treballar oposades atenent les necessitats i expectatives del públic.
This paper aims to contribute to the frequently mentioned yet highly under-researched field of what is generally referred to as “style” in simultaneous interpreting. Following a presentation of the concept of style in written translation and a review of the scant specific literature availablein the field of interpreting, the author argues in favour referring to a general strategic and tactical approach rather than style per se. The paper goes on to present the findings of a preliminary pilot study designed to test the viability of a simplified methodology for potentially gauging such differences between interpreters and the impact different approaches may have on several key quality parameters, ranging from delivery (pauses, self-corrections, false starts, diction), omissions and the correct and accurate transmission of the key ideas conveyed by the original to grammaticality, contradictions and mistranslations. The tentative results confirm those of previous studies, tending to indicate the existence of abundant versus lean approaches, with predominantly lean interpreters encountering difficulties when attempting to deploy an abundant approach. The relative advantages and disadvantages of these opposing approaches is discussed in the light of differing audience needs and expectations.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados