La literatura artúrica comienza a cultivarse en Galicia a inicios del siglo XX, asociada al mito del origen celta del pueblo gallego. Su vinculación con dicho mito y con la ideología nacionalista ha determinado su evolución hasta la actualidad y ha dificultado los intentos de renovarla. El presente trabajo analiza las actitudes de los principales escritores gallegos que han compuesto narrativa artúrica, mostrando su adscripción dispar a los presupuestos del mito celta y su creciente empleo de la intertextualidad. Desde finales del siglo XX se ha hecho evidente la consolidación de una tradición artúrica gallega propia, cuyos fundamentos ideológicos están siendo cuestionados en los últimos años. El presente artículo analiza la crisis reciente de la literatura artúrica gallega y sus causas. Acaso el más decisivo se origine en el proceso de normalización e institucionalización de la literatura gallega, que ha permitido una mayor autonomía discursiva a sus textos literarios y el surgimiento de nuevos discursos sociales, como el feminismo, que reclaman su presencia en los textos y que incluso cuestionan la figura del rey Arturo.
La literatura artúrica comença a Galícia a inicis del segle XX, associada al mite de l'origen cèltic del poble gallec. La seva vinculació amb aquest mite i amb la ideologia nacionalista ha determinat la seva evolució fins a l'actualitat i ha dificultat els intents de renovar-la. El present treball analitza les actituds dels principals escriptors gallecs que han compost narrativa artúrica, mostrant la seva adscripció dispar als pressupostos del mite cèltic i el seu creixent ús de la intertextualitat. Des de finals del segle XX s'ha fet evident la consolidació d'una tradició artúrica gallega pròpia, els fonaments ideològics de la qual estan sent qüestionats en els últims anys. El present article analitza la crisi recent de la literatura artúrica gallega i les seves causes. Potser el més decisiu s'origini en el procés de normalització i institucionalització de la literatura gallega, que ha permès una major autonomia discursiva als seus textos literaris i el sorgiment de nous discursos socials, com el feminisme, que reclamen la seva presència en els textos i que fins i tot qüestionen la figura del rei Arturo.
Arthurian literature began to be cultivated in Galicia at the beginning of the 20th century, associated to the myth of the Celtic origin of the Galician people. Its link with this myth and with the nationalist ideology has determined its evolution up to the present and has hindered the attemps to renew it. This paper analyses the attitudes of the main Galician writers, who have composed Arthurian narratives, showing their different adherence to the assumptions of the Celtic myth and their increasing use of the intertextuality. Since the end of the 20th century, the consolidation of a Galician Arthurian tradition, whose ideological foundations have been questioned in the last years, has become evident. The present work analyses the recent crisis of Galician Arthurian literature and its causes. Perhaps the most decisive one originates in the process of standardisation and institutionalisation of Galician literature, which has allowed a greater discursive autonomy to its literary texts and the emergence of new social discourses, such as feminism, that claim their presence in the texts and even question the figure of King Arthur.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados