Joan Maragall va escriure alguns dels seus poemes adaptats a la música, com «Per tu ploro» o «La pubilla empordanesa». Ell mateix solia tocar al piano les composicions a les quals posava lletra, escrivint a les partitures les primeres versions dels textos. És probable que ho fes també en traduir cançons o altres peces de música vocal. Quan el poeta pensava estrofes i versos cantats, el guiava la referència concreta d’una melodia o d’unes seccions musicals definides; fins i tot quan el compositor amb el qual treballava li demanava la lletra abans de compondre la música. El procés d’escriptura de la sardana «L’Empordà» confirmaaquesta necessitat d’una obra preexistent per decidir l’estructura i la mètrica dels poemes als quals es volia posar música. Maragall aplicava aquesta tècnica d'invenció poètica, pròpia de la traducció de textos cantats: partir de la música per delimitar la forma de les paraules. Tenir-ho en compte permet, en algun cas, modificar textualment l’edició crítica d’alguns dels seus poemes.
Joan Maragall wrote some of his poems adapted to music, such as "Per tu ploro" or "La pubilla empordanesa". He himself used to play on the piano the compositions to which he wrote lyrics, writing in the scores the first versions of the texts. It is likely that he also did so when translating songs or other pieces of vocal music. When the poet thought of stanzas and verses sung, he was guided by the specific reference to a melody or defined musical sections; even when the composer he worked with asked for the lyrics before composing the music. The writing process of the sardana "L'Empordà" confirms this need for a pre-existing work to decide the structure and metric of the poems to which music was to be played. Maragall applied this technique of poetic invention, typical of the translation of sung texts: starting from music to delimit the form of words. Taking this into account even allows us to modify the critical edition of some of his poems.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados