L’article fa un resum de les tres crisis que pateix la societat actual: la lluita contra el canvi climàtic, la pandèmia de la COVID-19 i la forma de vida que aquesta comporta. Se centra, especialment, en les conseqüències ètiques, polítiques i jurídiques, així com en les contradiccions que es poden entreveure i que posen en qüestió la forma de vida de la societat. Es parteix de la constatació que tant la crisi sanitària provocada per la COVID-19 com el canvi climàtic comparteixen tres característiques fonamentals: en primer lloc, són en diferent mesura «accidents integrals», en el sentit bàsic que donà al concepte el seu creador, Paul Virilio; en segon lloc, la tecnociència hi té un paper fonamental, i, finalment, han fet que ens trobem immersos en una crisi gramsciana. A continuació d’aquests tres punts es presenten les contradiccions que la pandèmia ha generat en les nostres societats. Finalment, es constata que les solucions a aquestes crisis pressuposen un xoc amb la concepció dominant fins ara del concepte ètic d’autonomia i amb la dels drets humans, especialment pel que fa als drets individuals. Per a finalitzar l’article es fan algunes propostes des de l’ètica i la bioètica, ja que caldrà definir una nova proposta ètica que sigui capaç d’articular al mateix temps el que a priori sembla del tot irreconciliable: l’autonomia individual i el bé comú. L’exemple de la pandèmia, que avui encara estem vivint, ens serveix com a eix central per a reflexionar sobre aquestes qüestions crucials.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados