Si entre el 2008 i el 2014, els serveis socials s'enfrontaven a l'emergència causada per la crisi de les hipoteques, en els anys posteriors l'exclusió residencial s'ha consolidat com un problema sempre present en la tasca de treballadores i treballadors socials. En aquest article s'analitzen les incoherències entre les funcions dels serveis socials, els recursos dels quals disposen i les expectatives que hi diposita la ciutadania i agents polítics i socials que la representen. Atendre més i millor és necessari, però portar a terme canvis estructurals i polítiques preventives per part de totes les administracions és urgent.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados