El artículo analiza la tarea de patronazgo de Bernardo de Cariñena, el último arzobispo español de Cagliari (1699-1722). Durante la larga temporada que pasó al frente de su archidiócesis, este personaje se hizo promotor de distintas empresas artísticas, destacando entre ellas la decoración de una capilla dedicada a la Virgen de la Merced. Este espacio de culto presenta una advocación poco habitual en las iglesias catedrales, sirve de ejemplo de la trayectoria personal del personaje y de cómo los obispos contribuían a menudo a afianzar determinados cultos y advocaciones. A partir de fuentes primarias y secundarias, el estudio vincula la capilla con la carrera eclesiástica de su mecenas. Además, la investigación reflexiona también sobre el significado político e identitario de la capilla de la Merced, realizada en un momento histórico en el que la isla de Cerdeña, en plena Guerra de Sucesión española, pasó primero a manos austracistas y posteriormente a la Casa de Saboya.
L’article analitza la tasca de patronatge de Bernardo de Cariñena, l’últim arquebisbe espanyol de Càller (1699-1722). Durant la llarga temporada que passà al capdavant de la seva arxidiòcesi, aquest personatge promogué diverses empreses artístiques, entre les quals destaca la decoració d’una capella dedicada a la Mare de Déu de la Mercè a la seva església catedral. Aquest espai de culte presenta una advocació poc habitual a les esglésies catedrals i és un exemple de com els bisbes contribuïen sovint a reforçar determinats cultes i advocacions. A partir de fonts primàries i secundàries, l’estudi vincula la capella amb la carrera eclesiàstica del seu mecenes. A més a més, la recerca reflexiona sobre el significat polític i identitari de la capella de la Mercè, realitzada en un moment històric en el qual l’illa de Sardenya, en plena Guerra de Successió Espanyola, passà primer a mans austriacistes i posteriorment a la Casa de Savoia.
The essay examines the artistic policy of Bernardo de Cariñena, the last Spanish archbishop of Cagliari’s diocese (1699-1722). During his long stay in Sardinia he promoted different forms of artistic patronage. The most important was the decoration of a chapel dedicated to Our Lady of Mercy. This chapel shows a devotion very unusual in a cathedral church. It is an example of how the bishops were often a form of transmission of cults. Based on primary and secondary sources, the research establishes the links between Cariñena’s ecclesiastical career and the artworks he commissioned. Finally, I propose a reflection in terms of political meanings and identity: the chapel of Our Lady of Mercy was built during the War of Succession in Spain, when the island of Sardinia was transferred from the Hispanic crown to the dukes of Savoy.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados