Reino Unido
Este artículo explora la interfaz ubicua «invisible», las historias utópicas y distópicas sobre esta tecnología y los sentidos que en consecuencia se le han atribuido. He revisado las instalaciones de arte de los medios digitales interactivas de las que se habla en estos artículos, realizando una crítica de las afirmaciones que hacen sobre la tecnología, las relaciones que promueven y el potencial que la experimentación artística y colaborativa tiene para desestabilizarlas y reconfigurarlas. Mi argumento es que el mundo invisible, cuando se aplica a la interfaz en instalaciones de arte de los medios digitales interactivas, representa la mercantilización de los cuerpos humanos y no humanos. La mercantilización también implica un proceso lineal de la tecnología en la cual las relaciones, entidades y desarrollos tecnológicos están conectados de una forma predeterminada. Así, el comportamiento humano y la experiencia, entre otras cosas, se ven reducidos a una mercancía algorítmica que acaba creando una perspectiva única, estable y unificada de lo que es una interfaz, en vez de centrarse en lo que podría llegar a ser.
Aquest article explora la interfície ubiqua «invisible», les històries utòpiques i distòpiques sobre aquesta tecnologia i els sentits que s’hi han atribuït en conseqüència. He revisat les instal·lacions artístiques amb mitjans digitals interactius sobre les quals parlen aquests articles, tot criticant les afirmacions que fan sobre la tecnologia, les relacions que promouen i el potencial que té l’experimentació artística i col·laborativa per desestabilitzar-les i reconfigurar-les. El meu argument és que el món invisible, quan s’aplica a la interfície en instal·lacions artístiques amb mitjans digitals interactius, representa la mercantilització dels cossos humans i no humans. La mercantilització també implica un procés lineal de la tecnologia en la qual les relacions, les entitats i els desenvolupaments tecnològics estan vinculats a una moda predeterminada. Així doncs, el comportament humà i l’experiència, entre altres coses, es veuen reduïts a una mercaderia algorítmica que acaba creant una perspectiva única, estable i unificada d’allò que és una interfície, en comptes de centrar-se en allò que podria arribar a ser.
This paper explores the “invisible” ubiquitous interface, the utopian and dystopian stories told about this technology and the consequent meanings attributed to them. I look at interactive digital media art installations that intervene in these stories, critiquing the claims about technology they make, the relationships they promote and the potential that artistic and collaborative experimentation has for destabilizing and reconfiguring them. My argument is that the word invisible, when applied to the interface in interactive digital media art installations, represents the commodification of human and nonhuman bodies. Commodification also implies a linear process of technology whereby relationships, entities and technological developments are linked together in a pre-determined fashion. In doing this, human behavior and experience is, among other things, reduced to an algorithmic commodity, ultimately creating a single, stable, unified perspective of what the interface is, rather than what it could become.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados