Amb la Ley de Responsabilidades Políticas, el franquisme va voler passar comptes sobre el que representaven els republicans de tota tendència. La finalitat era poder castigar econòmicament tant els que passaren per un consell de guerra com els acusats d’haver tingut vel·leïtats democràtiques, bàsicament gent d’esquerra, sense menystenir casos de gent de dreta, tebis amb el sistema republicà. L’estudi destapa una repressió soterrada, en la qual els acusats o les seves famílies, sense cap tipus de garanties, van haver de fer front al que es dictava. Aquesta acció implicà un tancament personal i social que va convertir la persona acusada i el nucli familiar en ciutadans de segona, subjectes als guanyadors, en silenci, amb l’estigma d’una culpabilitat oficial. El treball estudia la repressió en un nucli rural, Vila-rodona, a l’Alt Camp, durant l’obertura d’expedients i de sentències. S’hi analitzen persones, algunes de les quals van pagar quantitats que segurament no tenien atès que, passada la guerra, imperava la fam, l’estraperlo i la descapitalització. És simptomàtic que en els expedients fiblessin els que tenien propietats —cases urbanes, terres rústiques, comptes bancaris— amb pagaments, a criteri dels mandarins franquistes. Resulta una tragicomèdia que molestessin fins i tot familiars de persones mortes en temps de guerra. És també significatiu que s’abraonessin sobre persones d’idees, els mestres, un cos que patí una repressió brutal, amb l’intent d’estroncar i anul·lar aquells que per mor de la professió feien pensar, no només recitar. En el treball s’analitzen els passos de cobrament i de retorn de part de les quantitats pagades i dels comptes corrents embargats.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados