Georges Bernanos, junto a François Mauriac y Graham Greene, fue uno de los autores más destacados del "Renacimiento católico" de la novela durante la primera mitad del siglo XX. Un elemento muy significativo de esta ficción peculiar, basado en el dogma de la comunión de los Santos, es la reversibilidad de los méritos, la substitución mística o el sufrimiento vicario del protagonista en lugar de otros personajes en la obra. En este artículo, después de situar la vida y obra de Bernanos en el contexto de su época, se estudia esta característica en las principales novelas del autor francés, capaz de expresarlo artísticamente sin alejarse nunca de la ortodoxia cristiana.
Georges Bernanos, junt amb François Mauriac i Graham Greene, fou un dels autors més destacats del "revival" de la novel·la catòlica durant la primera meitat del segle XX. Un element molt significatiu d'aquesta ficció peculiar, basat en el dogma de la comunió dels sants, és la reversibilitat dels mèrits, la substitució mística o el sofriment vicari del protagonista en comptes d'uns altres personatges de l'obra. En aquest article, després de situar la vida i l'obra de Bernanos en el context de la seva època, s'estudia aquest tret en les principals novel·les de l'autor francès, capaç d'expressar-lo artísticament amb claredat sense allunyar-se mai de l'ortodòxia cristiana.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados