Plató, com a gran deixeble i amic de Sòcrates, parteix de l’intel·lectualisme moral defensat pel seu mestre, que diria en síntesi: qui coneix el bé, el fa. Però també sap que el bé no és només qüestió d’intel·ligència individual, perquè també resulta essencial la dimensió comunitària de la vida: “Un home així –egoista- no agrada ni a cap altre home ni a cap déu perquè és incapaç de convivència, i qui és incapaç de convivència tampoc no ho és d’amistat –‘philia’-.” (Gòrgias, 507 e) Entendre i estimar, doncs, han d’anar junts; aviat comprèn que la dimensió comunitària ben construïda, o la convivència en una ciutat justa, és l’espai necessari de la virtut i la felicitat individual.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados